Anterior în "Jurnalele Vampirilor"...
De peste un secol, am trăit în secret.
Până acum.
Cunosc riscul, dar trebuie s-o cunosc.
- Ce ești? - Sunt un vampir.
Spune-mi despre fosta ta iubită, Katherine.
- Ți-a frânt inima? - A fost cu mult timp în urmă.
Cum de semănăm așa de mult?
Nu vreau s-o mai vezi pe Elena.
Dacă n-o scoți din viața ta, îi voi ucide pe toți la care ține ea.
Vrea să ne luptăm. Vrea să se bage între noi.
Deja a făcut-o, Elena.
Katherine.
Ne vom distra mult împreună.
Familia Lockwood sunt vârcolaci.
Gena vârcolacilor e în familia Lockwood.
Am încercat să ucid un vârcolac și-am dat greș.
Acum simt că n-am făcut cel mai bun lucru în favoarea mea.
Acum ți-ai făcut un dușman.
- Spune-mi ce declanșează blestemul. - Trebuie să ucizi pe cineva!
Coasta de Smarald, Florida Cu un an în urmă
Bine, Carlos.
- E suficient. - Bine.
Noapte bună!
Mason!
Jimmy, ia-o ușurel! Hai să te duc acasă.
Du-te naibii! Știu despre tine și Marla.
Despre ce vorbești? Ai băut prea mult, hai...
Ce te-a apucat? Sunt eu, Mason!
Nu-mi fac de cap cu Marla!
- Nu vrei să faci asta, amice. - Te omor!
Jimmy?
Jim.
Stai! A murit?
L-ai omorât?
Mă tot ataca! Îi intrase în cap că mă culc cu prietena lui.
- Așa făceai? - Nu!
N-aș fi făcut asta. Eram prieteni!
Era beat și m-a atacat. A fost legitimă apărare.
Iar asta a atras blestemul.
De fiecare dată când e lună plină, îmi pierd controlul.
Dacă nu mă sedez și nu mă leg cu lanțuri, ucid tot ce-mi iese în cale.
Trebuie să fii atent.
Nu e nevoie decât de un accident de mașină.
Dacă-ți mânjești mâinile cu sânge, o să-ți atragi blestemul pe viață.
Nu vrei asta, Tyler! Crede-mă!
Jurnalele Vampirilor Seria II, episodul 5
Bine. Unde e piatra?
Am avut o înțelegere. Ți-am răspuns la întrebări.
Nu sunt sigur... Cred că e aici.
Tata avea multe ascunzători,
dar le-am descoperit pe majoritatea.
Ia-o!
N-ai de gând să-mi spui de ce e așa de importantă piatra asta?
Ți-am spus. O vreau. Are valoare sentimentală.
Nu te cred!
- De ce o vrei, de fapt? - Știi unde e sau nu?
Credeam că e aici.
Nu pot să cred că Tyler Lockwood e vârcolac!
Încă nu suntem siguri.
Deocamdată, știm sigur că Mason Lockwood este.
O să ne fie simplu să ne dăm seama.
Nu ne băgăm.
Ți-am promis că nu îți mai ascund nimic,
dar nu vreau să te implici.
Doar pentru faptul că fac parte din familie sunt implicat.
E periculos, Jeremy. Nu te băga!
Bine. Ziceam și eu...
Scuze, n-am vrut să te sperii.
Da...
- Bună! - Bună...
- Ești gata pentru azi? - Nu.
Nu-mi place să mă cert cu tine, chiar dacă ne prefacem.
Dar dacă lui Katherine i se pare că ne-am certat,
o să creadă că a câștigat.
N-o să-și ducă amenințările la îndeplinire.
Dar nu înseamnă că e mai simplu.
Și nu-mi place să știu că o să afle totul de la Caroline.
Totul va fi bine.
Da, va mai trebui să jucăm teatru o perioadă.
Dar Katherine n-o să facă rău nimănui. Mai ales ție.
Promite-mi că n-o să scape nepedepsită.
Putem să ne prefacem. Putem spune că amenințările ei ne despart.
Dar nimic nu e real, bine?
Bine. Ce spui de asta?
Azi, când ne certăm, dacă zic: "Nu mai pot continua, Elena",
de fapt, vreau să zic că te iubesc.
Și când eu spun: "Bine, Stefan, cum vrei",
înseamnă, de fapt, că și eu te iubesc.
S-a făcut.
Ești liberă azi?
Picnicul voluntarilor din societatea istorică e azi.
Tu m-ai înscris pe listă.
Știu, dar credeam că o să faci ceva.
Nu. Vreau să stau toată ziua cu fiica mea.
O să te prefaci că ești mamă?
Îmi aduc și arma, dacă se complică lucrurile.
Hai! O zi!
M-am îngropat în muncă, abia mai apuc să te văd.
Te avertizez că sunt cam indispusă.
Ce bine!
Ce căuta Elena așa de târziu aseară aici?
Elena nu a...
Ba da, Elena a fost aici.
Voia să discutăm.
Are probleme cu Stefan.
- Tu te simți bine? - Da.
Pari schimbată în ultima vreme.
Nu sunt schimbată, sunt bine.
Poate tu crezi că n-am observat.
Ce se întâmplă?
E o diferență între a pretinde că ești mamă și realitate.
Nu-ți forța norocul, bine?
ZIUA VOLUNTARILOR DIN SOCIETATEA ISTORICĂ
Picnicul face parte din eforturile susținute
ale societății istorice de a ajuta comunitatea.
Mulțumită donației generoase a familiei Fell,
suntem în cel mai nou parc public.
Le mulțumesc tuturor celor care ne-au ajutat azi.
Vă mulțumesc!
Stefan, nu? Celălalt Salvatore.
Cel de treabă. Cel care-și cere scuze.
Nu mă interesează.
- Fratele meu a acționat impulsiv. - Serios?
Dacă tu și Damon vă pândiți reciproc,
cineva nevinovat va fi rănit, iar eu nu vreau asta.
Ai și tu familie aici. Nu cred că ți-ai dori asta.
Hai să lăsăm orgoliile masculine deoparte
și facem pace...
I-am făcut aceeași ofertă fratelui tău,
- ...dar el m-a refuzat... Cu un cuțit! - A greșit.
Sunt aici să mă asigur că niciunul dintre voi nu mai greșește.
Spune-i fratelui tău să-și păzească spatele.
Bănuiesc că trebuie să-și facă griji numai când e lună plină.
Altfel, nu ești așa de puternic. Am dreptate?
Altfel, l-ai fi ucis pe Damon până acum.
Tu ești singur. Noi suntem doi.
Tu ar trebui să-ți păzești spatele.
- Dacă mă atacă... - N-o să facă asta.
- Ce faci? - Negociez pacea în numele tău.
- Dar nu vreau pace! - E ziua opusurilor!
Stefan, spune-mi că nu crezi că o strângere de mână rezolvă problemele.
Nu...
Cred că Mason Lockwood o să-ți înfigă
un țăruș în inimă cu prima ocazie, iar apoi o să mă înjunghie și pe mine.
Doar pentru că ți-ai propus să-l omori.
Așa că-ți mulțumesc. N-aveam destule probleme!
Când s-a făcut Jeremy Gilbert așa de drăguț?
Nu...
Nu te băga. Băiatul ăla face numai probleme.
- Salut! Ce ai mai făcut? - De când?
Nu te-am mai văzut de la înmormântarea tatălui tău.
- M-am gândit că... - Sunt bine, Gilbert!
Bine.
Stai!
Îmi cer scuze.
Am avut o zi proastă, o lună proastă.
Ai fost de treabă la priveghi.
Îți mulțumesc.
- M-am simțit ca la circ. - Știu prea bine cum e.
- Ce cauți aici? - Îmi găsesc ocupație.
Bună. Mulțumesc de mesaj.
- Unde mergem? - La mine.
Mama e plecată toată ziua. Casa e goală, barul e plin.
- Margarita? - Sigur!
Te bagi?
- Da, sigur! - Hai!
- Mulțumesc, Mason. - Dnă șerif, ai o secundă?
Nu sunt în uniformă. Spune-mi Liz!
Bine, Liz.
Voiam să vorbim despre consiliu.
Nu știu la ce te referi.
Știu că tu și familiile fondatoare aveți un consiliu secret.
Dacă ar fi adevărat, ai ști că e secret
și că nu se discută cu alți oameni.
Știu că am refuzat oferta.
Voiam o viață în afara orașului.
Nu pentru că nu cred.
Știu că vampirii există
și aveți doi care trăiesc chiar sub nasul vostru.
- Serios? - Da.
Cine anume?
Damon și Stefan Salvatore.
E imposibil!
Îl cunosc pe Damon. Știi ce-a făcut pentru oraș?
- Știu că e greu de acceptat. - Nu!
L-am văzut omorând vampiri!
Ne e aliat, face parte din consiliu.
Gândește-te! Când au început atacurile vampirilor?
Când Damon și Stefan s-au mutat în oraș?
Merg la lumina soarelui, Mason!
Au evoluat, nu mai suntem în 1864! Au găsit o cale, Liz.
Nu! Damon Salvatore mi-e prieten.
Și dacă ți-aș dovedi?
Vrea să pară mama perfectă! Tocmai acum, când vreau s-o evit.
Vorbesc tâmpenii! Nu te interesează.
Nu, iartă-mă!
Și apoi?
Am fost o ticăloasă.
Dar e ceva normal la noi.
Cum merge cu Stefan?
- Ceva nou? - După ceartă, nu.
Mă respinge. Crede că
Katherine ar putea deveni geloasă și mi-ar face rău.
Nu știu cum să-l fac să-și schimbe părerea.
Ai spus că Katherine e periculoasă. Poate că are dreptate.
Știu că e periculoasă și știu că el încearcă să mă protejeze.
Dar simt că am abandonat. Și...
Ce anume?
Credeam că relația noastră e mai puternică.
Te-am văzut cu Mason mai devreme. Despre ce era vorba?
L-am rugat să ne ajute să facem curat în pădure.
Pentru asta sunt aici. Pune-mă la treabă!
- Să mă duc să-l ajut? - Nu, sunt convinsă că se descurcă.
Te simți bine, Liz?
Pari supărată.
E vorba de Caroline. Iar ne-am certat.
Te pot ajuta cu ceva?
Nu, Damon. Mulțumesc.
Plătesc pentru că am fost o mamă oribilă.
- Se schimbă priviri insistente. - Mă duc să vorbesc cu el.
Nu, Elena. Cred că e o idee proastă.
- Ce a apucat-o? - Nu-ți face griji.
Tu de ce ești așa de rea cu mama ta?
Nu-ți face griji.
Încă mai ții la Katherine?
Nu face asta, te rog. Nu amesteca lucrurile.
Deci nu putem discuta? Asta insinuezi?
Nu, spun că subiectul e închis, fiindcă suntem ascultați.
- Bine. Când? - Nu știu.
Am văzut-o, Stefan. Suntem una și aceeași.
Cum poți s-o urăști pe ea și să mă iubești pe mine?
Exagerezi, eu nu sunt Damon.
Hai să nu-l implicăm pe Damon în discuție!
Nu pot...
Nu mai pot continua, Elena.
Bine, Stefan.
Cum vrei tu.
Relațiile se bazează pe comunicare.
- Paharul meu unde e? - Servește-te!
Mulțumim că ne-ai invitat. Cred că Sarah îl place pe Jeremy.
Bravo ei!
Îmi pare rău că am dat-o în bară cu tine
la petrecerea de la lac.
- Eu nu sunt așa, sincer. - Nu trebuie să-ți ceri scuze.
- Prieteni? - Da, sigur.
- Pot să mă uit? - Nu!
- Vreau să văd. - Da, hai să vedem.
Ce a mai desenat Van Gogh?
Bine, uitați-vă!
Demoni cu față de lup...
Ce sunt astea?
Niște schițe. Tu mai desenezi, Tyler?
Puțin, dar nu prea des.
Am și eu câteva la care lucrez.
- Hai să ți le arăt. - Da, sigur!
- Vrei ceva de băut? - Nu e nimic special.
Sunt amator.
Ți-am mai văzut schițele, sunt grozave.
Sunt pe birou.
Nu prea văd nimic.
Ce e cu desenele alea?
- Nu pot să respir! - Răspunde-mi! De ce?
- De ce schițe cu vârcolaci? - Fiindcă...
Fiindcă știu.
Ce știi?
Ce știi, Jeremy?
Știu ce ești.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Bună, Mason! Muncești din greu?
- Îmi fac treaba. - Am auzit c-ai vorbit cu Stefan.
- E un băiat de treabă. - Da, mult mai amabil decât mine.
- Amabilitatea e supraapreciată. - Asta ziceam și eu!
O zi plăcută, Damon!
Te rog, spune-mi că doar vă împrieteneați.
Care-i treaba cu drama asta falsă din relația voastră?
- Despre ce vorbești? - Haide, Stefan!
Tu și Elena nu vă certați. Mai ales, nu din cauza mea.
- Las-o baltă, Damon! - Cu plăcere.
- Ați dori niște limonadă? - Mersi, dulceață.
Ce ai?
Verbină...
- Ești bine? - Nu.
- Poate că e mai bine așa. - Nu e deloc mai bine, Caroline!
Iartă-mă!
N-am vrut să mă descarc pe tine. Vrei să fii o prietenă bună.
Dar nu sunt deloc o prietenă bună.
Pleacă? Unde se duce mama?
Nu pot să vorbesc aici.
Cheamă-l pe Jess. Ne întâlnim la intrare. Și adu...
- Da, avem nevoie. - Ce s-a întâmplat?
- Nimic. Am ceva... - Adică lucrezi?
M-ai surprins. Ai rezistat mai mult de cinci minute.
- E important. - Mereu e.
Îmi pare rău.
Ce se întâmplă?
Nu știu.
E ceva ciudat!
Am pățit-o și mai rău.
- Îl omor. - Nu!
Ascultă-mă! Stai jos!
Nu mai ascult porcăriile tale pacifiste!
- E mort! - Stai!
Bine. Nu-mi place, dar ne amenință.
Ar putea să ne dea în vileag. Trebuie să-l doborâm.
Bine. Hai s-o facem.
În pădure. Adună gunoaiele. Să mergem.
Unde te duci? Ce se-ntâmplă?
Trebuie să aud mai bine.
Ce să auzi?
S-a întâmplat ceva, Elena.
Caroline...
Nu fi surprins! Știai că e inevitabil.
Haide, fugi! Îți dau un avans.
- Doamne... - Ce e?
- Stefan și Damon. - Ce?
Mulțumesc, Mason!
De unde știi?
Unchiul meu John a lăsat un jurnal.
Fusese scris de un strămoș țicnit,
care vorbea despre blestemul din familia ta.
- Ce fel de blestem? - Vârcolaci.
E o nebunie, nu?
Matt a fost atacat de un lup când era lună plină,
iar unchiul tău tocmai sosise în oraș.
Era prea ciudat.
E adevărat?
În legătură cu unchiul meu?
Da.
- Dar tu nu ești? - Un lup? Scuze, vârcolac...
Nu, nu încă.
Pare o nebunie să spun asta cu voce tare.
Nu cred. Mereu am crezut în lucrurile nebunești.
Unchiul meu spune că trebuie să declanșezi blestemul.
Trebuie să moară cineva de mâinile tale.
Să comiți o crimă sau un accident.
Trebuie să ucid pe cineva.
Și când e lună plină, urlu și stau în patru labe.
De asta s-a întors? Să-ți spună despre asta?
A trebuit să-mi spună.
L-am prins. N-a venit pentru mine.
Caută asta.
Pe scări, în stânga.
Aveți grijă. Gloanțele de lemn și verbina nu-i țin adormiți prea mult.
- Ce e aici? - Casele sclavilor.
Din prima casă a familiei Lockwood.
Mason, îți mulțumesc pentru tot.
Ne descurcăm noi de aici.
- O să-i omorâți, nu? - Da, de-aia ar trebui să pleci.
Reprezint consiliul, nu legea.
Nu te pot implica. E pentru protecția ta.
- Liz, nu-mi pasă... - Mie îmi pasă. Și nu te rog!
La revedere, Mason!
Să fii atentă!
- Ce e? - Au fost aici.
Ce e?
Ce căutați aici?
L-ai văzut pe Stefan?
Da, Elena, l-am văzut.
Și pe Damon l-am văzut.
- Unde sunt? - Nu ai nevoie de mine ca să afli.
O las pe prietena ta să-i miroasă.
Mama ta știe ce ești?
M-aș bucura să-i spun.
Nu fi proastă!
Gâturile se rup ușor pe aici.
Pot să te dobor.
- Pui pariu? - Da, pun.
Ți-am spus eu!
Hai!
Uite cum o să facem.
Răspunde-mi și nu te împușc. Ai înțeles?
- Câți vampiri mai sunteți? - Liz, te rog...
Cum ne-ați păcălit? Cum puteți merge în lumină?
O să fac să fie și mai dureros.
Dar ești prietena mea...
Prietenia noastră a fost o minciună.
Răspunde-mi și-o să te omor repede.
Ce e acolo?
N-o să ne spună nimic. Omoară-i pe amândoi.
Caroline, ce e?
- Mama mea îi omoară. - Poftim?
- Nu, Elena! - Trebuie s-o oprim!
Nu pot.
Elena, o să afle despre mine.
Elena!
Să-i dăm drumul! Câte un țăruș în inimă și apoi îi ardem.
Verifică!
Elena! Ce cauți aici?
Nu poți să-i omori. Nu te las!
- Ce-a fost asta? - Cine mai e cu tine?
Ce e aia?
Bună, mamă!
- Trebuie să bei niște sânge. - Nu.
O să-mi revin. Doar o să dureze mai mult.
Damon are dreptate.
Dacă trebuie să-ți întrerupi dieta...
A spus că nu vrea, bine?
Ce situație nefericită!
Doi șerifi sunt morți...
Și ai mai rămas tu. Ce-o să mă fac cu tine?
N-o să spui nimănui, da?
Mamă, te rog!
Știu că nu ne înțelegem prea bine și că mă urăști.
Dar sunt fiica ta și-o să faci asta pentru mine, nu?
Mamă, te rog!
O să te omoare.
Atunci, omoară-mă!
- Nu! - Nu pot să suport asta.
Omoară-mă acum!
Dar o să te zvârcolești în chinuri...
Nu!
- Damon, nu! - Damon, te rog!
Liniștiți-vă! Nu omor pe nimeni.
Ești prietena mea.
Trebuie să facem curățenie.
- Ce e asta? - O piatră a lunii.
Am căutat pe internet. E o piatră naturală,
dar se presupune că are puteri supranaturale.
- De ce nu i-ai dat-o? - Pentru că o vrea.
Așa sunt eu.
E importantă pentru el.
Dar nu am încredere în el. N-o să i-o dau, pur și simplu.
- V-am găsit! - Pierdeți toată distracția.
- Scuze, v-am deranjat? - Nu, e-n regulă.
Ce e asta?
- E... - Drăguță!
- Să nu ne jucăm cu piatra. - Vino s-o iei.
Mă joc puțin, dar dă-mi-o!
Ia uită-te aici.
Dacă nu ești atent, pierzi.
- Ai noroc că ești drăguță și beată. - Vreau să vină Jeremy s-o ia.
- Scutește-mă! - Sarah, nu fi enervantă.
Jeremy, vino sus cu mine să vezi ce rea poate să fie o fată beată.
Nu, mulțumesc!
Serios, dă-mi-o!
Nu e amuzant.
- Bine, ușurel. - Mă doare!
Dă-i drumul!
- Sarah! - Dumnezeule! Sarah!
- A căzut! - Nu se mișcă!
Dumnezeule!
- V-am păcălit! - Dumnezeule!
- M-ai împins pe scări! - N-a vrut.
- Ai luat-o? - Da.
Bună! Scuze că am întârziat atât.
Nu știam cât o să stea mama aici.
Damon a zis c-o să dureze trei zile până ce verbina îi iese din organism.
Poate și mai puțin.
- Bună! - Bună...
Ai băut sânge de iepuraș?
Da, mă simt mult mai bine. Mersi.
O indigestie. Da, m-a luat pe neprevăzute.
Cu siguranță o să lipsesc mâine.
Sau chiar mai mult. Îți trimit mesaj.
Da.
Noapte bună!
Mulțumesc.
Nu suntem la hotelul Ritz, dar ești în siguranță.
Când verbina o să-ți iasă din organism,
o să te hipnotizez ca să uiți totul și-o să fii o femeie liberă.
Vrei s-o ții pe Caroline departe de mine, te rog?
- Nu vreau s-o văd. - E fiica ta, Liz.
Nu mai e.
Fiica mea a murit.
Nici nu știi cât de mult greșești.
Stefan, cred c-ar trebui...
Ce faci?
Katherine a luat verbină în fiecare zi
ca să dezvolte o toleranță.
Aș putea face și eu același lucru cu sânge.
Aș putea învăța să mă controlez.
Dar nu poți, Stefan. Nu trebuie să faci asta.
Era să mor în seara asta, Elena. Am fost prea slab.
Ultima dată când ai băut sânge uman...
Ți-am zis c-o să găsesc o cale de a o opri pe Katherine.
Asta e singura cale. Ea e mai puternică decât mine.
Dacă nu schimb asta, nu te pot proteja.
Putem să vorbim mai târziu?
Ne poate auzi oriunde e, fiindcă bea asta!
Ăsta e singurul lucru care mă poate ajuta.
Vorbești serios sau ne prefacem că ne certăm?
- Nu-mi dau seama dacă... - Nu, e real.
Nu ne mai prefacem.
Vrei să te duc acasă?
- Nu pot să mă duc acasă. - De ce?
Fiindcă mi-e teamă.
De ce?
Caroline, poți să vorbești cu mine.
Katherine o să fie acolo.
O să vrea să-i povestesc tot ce s-a întâmplat azi.
M-a pus să vă spionez și să-i raportez ei.
Știu. Am fost foarte supărată pe tine.
Dar am încercat să mă pun în locul tău,
ca să înțeleg de ce ne-ai face asta mie și lui Stefan,
fiindcă el ți-a fost un prieten bun.
- Pe cine a amenințat? - Pe Matt.
L-a amenințat pe Matt.
Mi-e frică de ea, Elena.
- Mi-e așa de frică! - Așa și trebuie.
Caroline, tuturor ar trebui să ne fie frică.
De ce face toate astea?
Ce vrea?
Asta e întrebarea!
Bună, dnă șerif! Sunt Mason Lockwood.
Am vrut să mă asigur că totul a decurs bine azi.
Nu v-am văzut mai târziu și...
Vă rog să-mi dați un telefon.
Bună.
- Azi era să omor o fată. - Poftim?
A fost un accident. Mă prosteam. E teafără.
Dar a fost cât pe ce.
Pentru o clipă, o secundă infimă, am sperat să moară.
Orice-ar fi înăuntrul meu, nu vreau să cunosc acea parte.
Nu vreau să mă mai simt așa vreodată.
Nu pot.
Știu.
Mulțumesc.
Da...
Caroline doarme pe canapea.
Am auzit. Și tu?
Mă duc acasă.
Ce-ai făcut pentru mama lui Caroline...
Ăsta e Damon, prietenul meu.
Ascultă...
Stefan nu a băut sânge uman, dacă erai curioasă.
Dar trebuie. Și știi asta.
Poți să intri.
Chiar crezi că te poți controla?
Nu știu.
Dar dacă nu încerc...
Câte puțin, în fiecare zi?
Doar câteva picături de sânge în organismul meu.
Cred că merită să încerc.
Și eu.
Nu vreau să faci asta singur.
Ce faci?
Suntem doar noi doi, Stefan.
Pentru totdeauna.
Am așteptat.
Mason?
- Ce s-a întâmplat? - Jimmy m-a atacat.
Poftim? De ce?
- A zis că m-am dat la Marla. - De ce-ar crede asta?
E mort.
L-am omorât.
Totul o să fie bine.
Ce-ai făcut cu Damon și Stefan Salvatore?
- Credeam c-o să te bucuri. - Ți-am spus să stai departe de ei.
De ce-ți pasă?
Nu vreau să-ți distragă atenția. Trebuie să găsești piatra.
- Ai găsit-o! - Da.
Ați urmărit: Jurnalele Vampirilor Seria II, episodul 5
Subtitrare: Retail